Bílá vrána

**********



Když jsem šel tuhle k ránu,

potkal jsem bílou vránu,

odkud pak šla, to ví Bůh, možná taky z flámu,

tak jdem ve dvou, mourovatou tmou,

s tou bílou vránou na Letnou.

Povídám důležitě, mé milé ptačí dítě,

jak to že noc, děsná moc, vůbec neděsí tě?!

Proč bílý den neláká tě ven,

proč po tmě šlapeš černou zem.

Až když se skryl stín za světlo denní,

já pochopil, že to pro ni není.

Dal jsem té vráně zlatku,

na dluh či na památku,

může ji případně dát jiné vráně k svátku.

Teď hlavou mou úvahy táhnou,

jak na tom vrány špatně jsou.

