Bobek Pavel - Lásko, mně ubývá sil

**********************************



    A

Já sám pozdě večer jsem do sálu vešel,

                         E

sedl za stůl a uslyšel smích,

  Hmi       E7     Hmi        E7

krásná se zdála a na mne se smála,

       Hmi         E7        A

já se zeptal, jak říkat jí smím,

jestli chceš, tak mi tykej a jak chceš mi říkej,

                   A7        D

máš-li touhu, tak líbat mě smíš,

   E7

a bílá jak svíce už neřekla více,

                           A

já se díval, jak sedá si blíž.



Pak jsem ho spatřil, on k silákům patřil,

a vzápětí zamířil k nám,

já cítil, jak blednu a dech můj se krátí,

já malý byl a byl jsem sám,

to, co potom se stalo, mě úplně vzalo,

měl začít a právě mě zbít,

však zničil mé plány, řek' namísto rány

slov pár, dodnes slyším je znít.



Ref:

          A                D

Řekl jí:"Lásko, mně ubývá sil,

                                   A

já říkal si dávno, že bídným jsem byl,

    D

já cítil se králem, teď chudák jsem málem

                          A

a v mlhách se ztrácí můj cíl,"

          E7               A

řekl jí:"Lásko, mně ubývá sil."



Dál vím, že zmizel jak spadané listí,

ale jeho stín nezmizel s ním,

my dál tu hru hráli a ve dveřích stáli,

i tam s námi stál ten stín,

byla krásná jak nebe, já slyšel sám sebe,

jak si říkám, že nepůjdu dál,

teď nevím nic o ní, jen hlavou se honí

těch slov pár a stín, co tam stál.



Ref:

Řekl jí ...



