| Kořeny | Bokomara

        Ami      Emi7    Dmi      Emi7        Ami Emi7 Dmi Emi7
    1. Že ti to nevadí, že právě dostal jsem nápad,
        Ami      Emi7    Dmi      Emi7     Ami Emi7 Dmi Emi7
       že ti to nevadí, že budu zpívat a hrát
       Ami        Emi7     Dmi         Emi7        Ami Emi7 Dmi Emi7
       o tom, že nechápu, co bych měl tak snadno chápat,
         Ami       Emi7   Dmi      Emi7        Ami Emi7 Dmi Emi7
       snad ti to nevadí, že ti dnes nebudu lhát.

        Ami    Emi7 Dmi     Emi7     Ami    Emi7 Dmi Emi7
    R: Nejsem sám, koho to napadlo, nejsem sám,
        Ami    Emi7 Dmi     Emi7     Ami    Emi7 Dmi Emi7
       nejsem sám, to blbý divadlo, nejsem sám.

    2. Že ti lhát nebudu - jak je to docela snadné,
       najít se uprostřed v prázdnotě čtyř bílých stěn
       a šplhat vzhůru, teď, když už jsme docela na dně,
       po laně spleteném ze lží se vydrápat ven.

    3. A oni čekají, zda padne orel či panna,
       obludné zrcadlo sem dolů natočené,
       a nic víc nechtějí, než zas jen naříznout lana,
       názorně ukázat: vidíte, tak takhle ne!
    R:

    4. Protože tuší zas, že pro ně semínko zbude,
       jak stonky břečťanu plazí se okolo nás,
       zase ten plevel se po stěnách rozrůstá všude,
       zapouští kořeny - přichází zas jejich čas.
    R: