| Pravda o duze | Bokomara

        A            D          E
    1. To, že jste zvědaví tak tuze,
         D        A          E
       dnes čistého vám naliji,
        F#mi        Hmi              E
       jak vlastně lidstvo přišlo k duze,
           D          E    A
       no, a já ke své Marii.

        A       G       D           A
    R: Já seděl u okna, ostřil dalekohled,
                 G      D  E        A
       díky ti, Marie, díky za ten pohled.

    2. Marie vzala si sklenku mléka
       a na tři doušky ho vypila,
       pak na louce se z trička svlékla
       a přivábila motýla.
    R:

    3. Motýl jí used' na rameno
       a potom slétl ještě níž,
       Bůh, když to viděl, řekl: ženo,
       ty už mě zase pokoušíš.
    R:

    4. Pak rozplakal se marnou touhou
       a stvořil duhu ze svých slz,
       je barevná jak motýl s loukou
       a oblá jako její prs.

        A       G       D           A
    R: Já seděl u okna, ostřil dalekohled,
                 G      D  E
       díky ti, Marie, díky,
        A       G       D           A
       já seděl u okna, ostřil dalekohled,
                 G      D  E         A
       díky ti, Marie, díky, za ten pohled.