| Stevenův monolog |

    Steven         Sestro, dobrá vílo má,
                   stejně vězněná jak já,
                   tvůj smích jak tóny flétny zněl,
                   pohřbil jej tvůj trýznitel.

                   V tomhle kraji, dá se říct,
                   pohřbívá se čím dál víc.
                   Prý zvíře zlé, prý hrůzný tvor
                   zkázu rozsévá i mor,
                   náhle, podle mnoha zpráv,
                   skápne člověk, ač byl zdráv.

                   Zlo, jež ničí zdejší říš,
                   páše lidská zrůda spíš.
                   Krev žen a dítek v tmoucích tmách
                   může sát snad pouze vrah!

                   I když věřím dál, že nad zlem
                   dobro vítězí, ne zášť,
                   Bůh mi promine,
                   leč vraždě zločinné
                   nezabrání Otčenáš.

                   Proč, kníže, nás tu trýzníš dál?
                   Tváří v tvář bych rád ti stál.

                   Proč ty nečelíš těm vraždám?
                   Možná prsty sám v nich máš!
                   Ať jsi vrah či ne,
                   ty oči zločinné...
                   Vzepři se jim, sestro má!