| Tkanička | Jaroslav Hutka

        C       G       C   G C
    1. Ležela tkanička na ulici.
                          F        G
       Řekni: kdo takové věci ztrácí?
        F         Dmi      Emi      Ami
       Podivnej charakter musel to být,
         Dmi     C         G        C
       kdo umí tkaničku z boty ztratit.

    2. Řek' jsem si: nutně ho musím potkat,
       máme si navzájem co povídat.
       On poznal tajemství, jak šťastně žít,
       vždyť umí tkaničku z boty ztratit.

    3. Zkoumavě jsem se po lidech díval,
       celičký den jsem po městě bloumal.
       Kterej z vás asi tak mohl to být,
       kdo umí tkaničku z boty ztratit.

    4. A lidi vykračujou prkenně,
       naoko vypadají důstojně.
       Až příliš prakticky umějí žít,
       no neuměj' tkaničku z boty ztratit.

    5. "Čí je ta tkanička?" tiše se ptám,
       že najdu vlastníka, už nedoufám.
       Těch lidí okolo nemůže být,
       ti neuměj' tkaničku z boty ztratit.

    6. Večer byl, slunce dávno zapadlo,
       když se smutné srdce rozehřálo:
       jen jeden z lidiček mohl to být,
       ten umí tkaničku z boty ztratit.

    7. Jen jeden z nás toulavou duši má,
       z ulice k ulici se potlouká.
       Malinkej cikánek musel to být,
       ten umí tkaničku z boty ztratit.

    8. Tak teď, když odpověď konečně znám,
       závažný závěr tu udělám,
       že ze všech člověků má se nejlíp,
       kdo umí tkaničku z boty ztratit.