| Případ hubeného vojína | Ivo Jahelka

        E     D      E     H            E
    1. Vojín Piskoř Miloš měl čtyřicet kilo,
         F#mi E    F#mi  E    H            E
       propadlej hrudní koš, na břicho nezbylo,
        A              E     F#           E
       von však na to nedbal a s pýchou pravou
        A          E      H            E
       často se holedbal se svou postavou.
              A           E      F#mi       A
       Prej když si, vážení, z hlavy sundá čepici,
        G              A       G           A
       tak že klidně proleze hlavní skrze houfnici.

        G             H       E H E
    R: Kanón, rajón, lampas, bum.

    2. Tenkrát v opilosti četař ho poňoukal,
       aby ty svý kosti do těla nasoukal,
       že má fůru keců, na něj se vobořil,
       zpitej Piškoř z hecu do laufu se vnořil,
       leč hlava se v hlavni mu nějak divně zaklesla,
       pak už ani kroucením vyprostit ven nešla.
    R:

    3. Blížil se čas střelby, s ním se blížil malér,
       dávno už neměl by v hlavni bejt ten frajer,
       tak jsme mu polili hlavu trochu volejem
       na čištění po střelbách - snad k výsledku dospějem.
       To je, vážení, situace k zasmání,
       jenže to tu taky trochu basou zavání.
    R:

    4. Střelby jsme prošvihli díky přítomnosti
       vojína Piskoře v nábojový komoře,
       tím pádem jsme všichni bez vycházek byli,
       tož jsme Piskořovi na těle ublížili,
       neměl cpát hlavu tam, co je místa málo,
       pane prokurátore, dyk se tak moc nestalo.

            A
    *: Teda až na tu zlomenou nohu,
       na těch pár vyraženejch zubů,
       a na to voko už vidí,
                    Hmi        D     G
       výše trestu se mi zdá přiměřená,
       A            E      A
       ale tak pro vosm lidí.