| Stovky vlaků |

      D                             A7           D
    1.Když je člověk sám, pak neví, kam by rukou sáh,
                            A7           D       D7
      stává se pak obyčejně zaměstnancem dráh.
      G           A7         D           D7
      Po nocích a o nedělích šraňky stahuje,
      G          A7          D
      na zpocený okna prstem touhy maluje,
                                   A7         D
      když je člověk sám tak mnohé snáze pochopí.

      D7        G                        D
    R.Ty stovky vlaků, co tu jezdí dobře znám,
      D7         G                       D
      aspoň v tý nádražácký boudě nejsem sám,
               F#mi                 A
      do dálky běží lesklý pásy kolejí,
               G           A7         D
      že vedou někam domů, je mou nadějí.

    2.Nepospícháš, když tě čeká jen studenej práh,
      zaprášená petrolejka, ze samoty strach,
      chtěl bys někam přes koleje mezi lidi jít,
      jen tak v hadrech vod voleje dobrej pocit mít,
      nepospícháš, i když déšť ti oči zarosí.

    3.Osvětlený vagóny když míhají se tmou,
      jen pro sebe ponecháš si prosbu jedinou,
      aby u tvý boudy jednou rychlík zastavil,
      ty bys celej ve svátečním klidně nastoupil,
      vodjel tam, kde touhy tvý se rázem vyplní.