| Spolužák | Pavel Dobeš

             G
    *: Když po dvaceti letech potkáš kamaráda,
                                 Ami
       se kterým sis na vojáky hrál,
        D7
       na četníky, na zloděje, na semafor u koleje,
                              G
       na kuřáky listí a tak dál,
       na doktory medicíny a na ještě větší klukoviny,
              G7           C
       až se dětský rozum červenal,
        Ami                            D7
       může to být radost, nebo jenom taktu zadost,
                               g
       může se stát, že půjde dál.

                                  D7
    1. A ty budeš stát v dlouhé chodbě
                             G
       a pohled z něj nespustíš,
                             D7
       dokud ti neselžou oči obě,
                                        G
       dokud to všechno v sobě nepřekřičíš.

    2. Kdybys byl poeta, napsal bys báseň,
       kdybys ho neznal, snad bys mu záviděl,
       ale ty jseš klaun a o otci blázen,
       jakého nikdo ještě neviděl.

    3. Odcházíš dolů mezi náklaďáky
       a mezi lidi, co tě pozdraví,
       dají ti panáka, žádné dlouhé fraky
       panáka na kuráž a na zdraví.

    4. A pak tě viděj' lidi v telefonní budce,
       změněným hlasem přes kapesník špinavý
       jak křičíš:"Chci mluvit s kamarádem,"
       a telefon se s tebou nebaví.

    5. My všichni měli kdysi spolužáky,
       v myšlenkách vracíme se znovu do školy,
       pešek okolo nás chodívá taky
       a máme obyčejné idoly.

    6. A tak nás viděj' lidi v telefonní budce,
       změněným hlasem přes kapesník špinavý
       jak křičíme:"Chci mluvit s kamarádem,"
       a telefon se s námi nebaví.