| Balada o věčné lásce | Jaroslav Marian / Tomáš Vondrovic

                  Ami   G       Ami                      G    Ami
    1. Byl jest sličný rytíř z cínu, či snad lacknecht, mušketýr,
                     G    Ami                G      Ami
       na poličce v polostínu, barevný měl štít i knír,
               G           C            E           Ami
       nad hlavou meč nehýbá se, není slyšet bitvy řev,
                G            C               E                  Ami
       tak tu stojí v plné kráse, chce být tvůj a chce prolít krev.

             Dmi    C    Dmi            F   C   Dmi
    R: A co růže, která vadne v čínské váze opodál,
             F     C        Dmi               C    Dmi
       za okny už podzim chřadne, ona natruc voní dál,
               C            F          A           Dmi
       kolik plátků ještě zbývá, zrcadlo má matný jas,
             C          F               A                  Dmi
       na sebe se růže dívá, chce být tvá a chce přelstít čas.

    2. A ta růže, co se tváří, že se jí čas netýká,
       přes den pyšně vůkol září, v noci tajně naříká,
       okamžik se nedá vrátit, marně čekáš na zázrak,
       nechceš-li mou lásku ztratit, neříkej "ještě ne, až pak".

    R: A ten rytíř, co se věčně chystá ztéci lásky věž,
       na poličce nekonečně vymlouvá se, je to lež,
       ten, kdo váhá, nese vinu, buďto útok, nebo krach,
       ty jsi jak ten rytíř z cínu, cit je cit, ale strach je strach.
                Gmi      F     Gmi         Bb   F    Gmi
    *: A tak v prvním chvatu mládí klečíš lásce u nohou,
              Bb     F       Gmi                F    Gmi
       koho kdo tu vlastně svádí, slova nic už nezmohou,
                F            Bb         D           Gmi
       jí je mdlo a dech se tají, a ty rudneš jako rak,
              F             Bb           D               Gmi
       oba chcete být už v ráji, peklem tam cesta vede však.
              Cmi   Bb  Cmi               Bb   Cmi
    X: Končí témeř bezúhonně tahle věčná balada,
                       Bb       Cmi           D#    Bb   Cmi
       končí pro nás, ne však pro ně, to vás jistě napadá,
                 Bb           D            G           C
       byl jest jeden sličný, inu, to už znáte, a tak dál,
                Bb          D           G               Cmi
       a ten v něžném polostínu dívce prý růži na klín dal ...