| Lék | Nedvědi

                      E            A       E
    1. Když duše má bloudí, neví, kudy se dát,
                        A                    E
       uvnitř cosi mě svírá jak žízeň, jak hlad,
                               A         E
       dlaně obracím vzhůru a nechám se vést,
                      A                E
       jak pastýřem stádo přes kamení cest.

    2. Tak když je mi nejhůř, nejsem nikdy sám,
       do jeho rukou kroky svý dám,
       a bolesti slábnou, on je síla a lék
       na moji slabost, pláč a vztek.

    3. Ale když všechno se daří, v duši kvete mi sad
       a štěstí jen hoří, pryč žízeň je, hlad,
       tak z cesty svý scházím, chci stačit si sám,
       na jeho lásku zapomínám.