| Ať mi nikdo neříká, že ne | Pavel Dobeš

         Ami                      Dmi
    1. Člověk by se na tom světě nudil,
         E7                          Ami
       kdyby bylo všechno, jak by chtěl,
                                    Dmi
       v půl dvanácté ráno by se vzbudil
          E7                    Ami G
       a pak by si hodinku poležel.

        C                        D7
    *: Naštěstí, jak bylo zjištěno,
       G                    C E7
       unudit se nikdo nemůže,
         A7                      D7
       kráva, jen si lehne na seno,
         G                       C
       hmyz ji začne bodat do kůže.

                  E7         Ami
    R: Je to takzvaný odpočinek aktivní
               E7             A
       ve své podobě primitivní:
                      D
       kráva nervy ztratí,
       E7                        A
       oháňkou se do much strefuje,
                               D
       ty zvednou se a znovu vrátí
          E7              Ami
       a melodie se opakuje.

    2. Člověk hlavně nadává na komáry
       a trpí, když mu moli žerou šat,
       když červotoč se zavrtá do almary
       a housenky se slezou na salát.

    *: Obdivujem roupy, co je táhne,
       tady ještě jasno nemáme,
       po čem jejich organismus prahne,
       zatím ještě stále bádáme.

    R: Zatím ještě stále bádáme,
       zatím recept v ruce nemáme.
       Zatím se pohodlně ztratí
       tasemnice v našich útrobách,
       i mandelinka v bramborové nati,
       stejně jako myši v zásobách.

    3. Jednou to tak bude zařízeno,
       že se nikdo zdarma nenají,
       parazitům bude odzvoněno,
       už dnes je nikde rádi nemají.

    R: Neboť člověku berou sílu, pijí krev,
       probouzejí v něm hněv,
       probouzejí v něm návaly zlosti,
       ale až je člověk vyžene,
       pracovních sil zas bude mít dosti,
       ať mi nikdo neříká, že ne!