| O Pilníku, Svidříku, Vénovi a Hedvice | Pavel Dobeš

       Hmi C D7 G Hmi C D7 G

        Hmi       C         D7         G
    1. Pilník je zastrčená pohraniční víska,
          Hmi      C     D7        G
       v té vísce žije vdovec Vokatý,
          Hmi     C            D7             G
       z Pilníka do Svidříka vlak jen jednou píská
       Hmi       C          D7       G Hmi C D7 G
       a ve Svidříku žijou ňácí Bohatí.

    2. Bohatství Bohatých je v tom, že mají Vénu,
       a vdovec Vokatý má dceru Hedviku,
       Véna v ní poznal jednoduchou ženu
       a jezdil za ní vlakem do Pilníku.

    3. Každičkou sobotu, za sucha i deště,
       v zimě i v létě stála u trati,
       lámal ji řečmi o společné cestě,
       která se před nimi v dálce klikatí.

    4. Co bílých lodí oceány kříží,
       co ptáků lítá na svých křídlech oblohou,
       a naše cesty do těch dálek aspoň míří,
       když už tam nahoru za nimi nemohou.

    5. Když chlapec odjel, měla v hlavě balet,
       myšlenky šťastně skotačily za Vénou
       po všech těch vzdušných zámcích z levných karet,
       musela si je vázat mašlí červenou.

    6. Hedvice bylo nadosmrti nanic,
       když Vénu sesbírali ráno po poli,
       nějak se zamontoval do přechodu hranic
       a v noci byla šťára v celém okolí.

    7. Šetření skončilo, a jí, jako ňáký dámě,
       projevil účast starší seladon,
       přidržel dveře a nabídl jí rámě,
       úředník z okresního města Ypsilon.

    8. "Děkuji, nechci," řekla, "cožpak city kradu,
       cožpak jsme nebyli šťastní a bohatí,
       vevnitř v mé hlavě, tam úplně vzadu
       žádná zvláštní cesta už se neklikatí."

    9. "Vím, že z těch lodí, o kterých všichni sníme,
       nikdy žádná pro nás neplula přes oceán,
       byla jsem ráda za všechny šťastné chvíle,
       chcete-li, u přepážky vám je odevzdám."

    10. Nechce se vždycky jen smát anebo brečet,
        nedá se vždycky všemu rozumět,
        co po vodě v moři, to je po lidských řečech,
        v srdci to hoří a už nehřeje ...