| Pro malou Lenku | Jarek Nohavica

        Ami                  D7       G           G/F#  Emi
    1. Jak mi tak docházejí síly, já pod jazykem cítím síru,
        Ami           D7            G
       víru, ztrácím víru, a to mě míchá,
        Ami                   D7             G    G/F#    Emi
       minomety reflektorů střílí, jsem malým terčem na bitevním poli,
                   Ami           D7            G
       kdekdo mě skolí, a to mě bolí, u srdce píchá.

        Ami                     D7
    R: Rána jsou smutnější než večer,
                    G     G/F#   Emi
       z rozbitého nosu krev mi teče,
                Ami  D7          G
       na čísle 56 109 nikdo to nebere,
        Ami                     D7
       rána jsou smutnější než večer,
                   G       G/F#    Emi
       na hrachu klečet, klečet, klečet,
       Ami                  D7            G
       opustil mě můj děd Vševěd a zas je úterek.
        Ami       D7       G            G/F#          Emi
       Jak se ti vede? No někdy fajn a někdy je to v háji,
            Ami                   D7                   G
       dva pozounisti z vesnické kutálky pod okny mi hrají:
              Ami D7 G Emi Ami D7 G Ami D7 G Emi Ami D7 G
       tú tú tú ...

    2. Jak říká kamarád Pepa: co po mně chcete, slečno z první řady,
       vaše vnady mě nebaví a trošku baví,
       sudička moje byla slepá, když mi řekla to, co mi řekla,
       píšou mi z pekla, že prý mě zdraví, že prý mě zdraví.
    R:

    3. Má malá Lenko, co teď děláš, chápej, že čtyři roky, to jsou čtyři roky
       a čas pádí a já jsem tady a ty zase jinde,
       až umřem, říkej, žes' nás měla, to pro tebe skládáme tyhle sloky,
       na hrachu klečíme a hloupě brečíme a světu dáváme kvinde.

    R: Rána jsou smutnější než večer,
       z rozbitého nosu krev nám teče,
       na čísle 56 109 nikdo to nebere,
       rána jsou smutnější než večer,
       na hrachu klečet, klečet, klečet,
       opustil nás náš děd Vševěd a zas je úterek.
       Jak se vám vede? No někdy fajn a někdy je to v háji,
       dva pozounisti z vesnické kutálky pod okny nám hrají:
       tú tú tú ...