| Feleena z El Pasa | M. Robbins / J. Vyčítal

      E
    1.Z vojenské stanice, tam poblíž hranice,
                                         H7
      Mexičan Joy svoji černovlasou ženu měl
      a domek hliněnej s malými okny,
                                                 E
      z kterých mu mávala, když kolem s patrolou jel.
      Dítě spolu měli před Květnou nedělí
                                    E7      A
      a vítr dětský pláč svou písní přehlušoval.

                         E
    R.Ústa s barvou vína a jméno Feleena
                       H7                E
      té dívce mexické osud tam do vínku dal.

    2.Když malá bývala, vždy ráda sedala
      na kopci odkud vídávala z El Pasa zář
      a vítr z večera plný těch světel
      šeptal jí do svění a chladil jí horkou tvář.
      Jak poníka laso táhlo jí El Paso
      a tátu prosila, aby ji tam někdy vzal.

    R.Ústa s barvou vína ...

    3.A roky letěly, děvče už dospělý
      rozhodlo se, že chce jenom v El Pasu žít.
      Otec když tvrdě spal, vzala svý šaty
      a vítr pomáhal jí stopy k El Pasu skrýt.
      Tam život začíná, červená kantýna
      její smích orchestr honky - tonk přehlušoval.

    R.Ústa s barvou vína ...

    4.Už není nevinná číšnice Feleena,
      už lásku od dneška do zítřka moc dobře zná,
      zná sliby pastorů, zlato prospektorů
      a při tom se jí o jedný velký lásce zdá.
      Pak přišlo to štěstí, vstoupil jí do cesty
      muž, kterej jinej než ty, co dřív znala se zdál.

    R.Ústa s barvou vína ...

    5.Oči plný něhy a divný příběhy
      vyprávěla a hned neříkal, že ji má rád,
      písničky o koních, balady z farem
      s banjem jí zpívával a s větrem uměl se smát.
      Teď život začíná, cítila Feleena,
      po pláních chodili a vítr s nimi se smál.

    R.Ústa s barvou vína ...

    6.Z vojenské posádky dal se s ním do hádky
      chlap, kterej Feleenu pro sebe marně mít chtěl,
      zvuky dvou výstřelů zazněly nocí,
      ale jen jeden z těch výstřelů měl správněj směr.
      Stýská se Feleeně v červený kantýně,
      on rychle odjížděl, když měsíc za mrakem stál.

    R.Ústa s barvou vína ...

    7.Náboje u pasu, čekali v El Pasu
      v záloze ti, co mu nechtěli Feleenu přát,
      v sedle se naklonil tak nějak stranou
      a mokrej rudej květ začal mít na prsou znát.
      Konec je naděje, na všecko pozdě je,
      Feleeno neplač a směj se jak já jsem se smál.

    R.Ústa s barvou vína ...

    8.Pušku z jeho sedla proti nim pozvedla
      a zas se ozvala smrtící série ran,
      růže z jejích vlasů k pasu mu padla
      a ticho rušil pak už jen křik divokejch vran.
      Pár jezdců zbloudilých slyšelo jejich smích,
      vítr ho za nocí směrem od El Pasa hnal.

    R.Ústa s barvou vína ...