| Vzpomínky | Karel Plíhal

         D                         Ami
    1. Vlastní krví slunce kreslí na skla oken krajinky,
       Hmi                      A
       odevšad se na zem snesly utahané vzpomínky,
       D                         Ami
       otvírám jim do předsíně, zouvají si botičky,
         Hmi                     A
       hned se ženou do kuchyně na slaninu s vajíčky.

              Hmi      G            A               D
    R: Každá má jméno holky, se kterou jsem někdy chodil,
               Hmi         G             A          D
       každá zná všechna přání, co jsem za ta léta měl,
              Hmi          G          A             D
       každá ví, kdy jsem pomáhal a kdy jsem zase škodil,
                Hmi         G              A
       každá z nich je tou láskou s velkým eL.

    2. Než se nají, tak jim stelu ve své noční košili,
       snad si je moc pouštím k tělu, ale kam by chodily,
       vykoupané, nakrmené jdou si se mnou povídat,
       dokud nás čas nezažene jít se řádně nasnídat.
    R: