| Balada o nehodě automobilu Tatra | Ivo Jahelka

         Emi     G      D       Emi
    1. Blízko u Senice malá je vesnice,
        Ami       Emi     Edim   H7
       žila tam stařenka velice nábožná,
          Emi     G          D       Emi
       v životě škudlila, k Bohu se modlila,
        Ami      Emi    H7        Emi
       na stará kolena byla dost zámožná,
         G         D     Emi      Hmi
       vlastnila chalupu a malou zahrádku
          C       G      D   G
       v zatáčce silnice E7 do Hrádku,
       Ami        Emi      C    D  G
       ač žila v soudobé společnosti,
        Ami    Emi      Ami(H7)  H7(E)
       věřila ve spásu na věčnosti.

    2. Večerní modlení nesnese prodlení,
       v onen den kritický babička poklekla,
       v nábožném dojetí neměla ponětí,
       že bude za chvíli u brány do pekla.
       Obraťme nyní svou pozornost k vozovce,
       jel po ní náklaďák, blížil se do obce,
       z dřevařských závodů Drevofatra
       zásilku potřebnou veze Tatra.

        Emi  D  Emi  Ami   Emi Ami
    R: Paternoster, Boha proste,
        Emi       Ami Emi H7        Emi
       než vám z koster tráva vzroste.

    3. Neměla závadu tatrovka v nákladu:
       sto rakví na korbě, dalších sto na vleku,
       jak po ráně morové ty truhly borové
       naskládané k sobě, stěsnané na fleku,
       a mokrá vozovka nic dobrého nevěstí,
       nebudu tajit vám, že došlo k neštěstí,
       nabízím vám jenom k posouzení
       historku jednoho vodsouzení.

    4. Porušil zvyklosti řidič v té rychlosti,
       když šlápl na brzdu, pěkně to vyvedl,
       poklesly otáčky, a vprostřed zatáčky
       tatrovku s nákladem do smyku přivedl,
       najela kola na obrubník zpevněný,
       právě v tom místě, kde plůtek byl dřevěný,
       a za ním zahrada naší tetky,
       co právě duchovní měla pletky.
    R:

    5. Náklad tím nárazem vymrštil se rázem,
       rakve se rozlétly volně do prostoru,
       babičky zahradu vodpředu dozadu
       souvisle pokryly - vobrázek z horroru,
       a pár jich uvízlo i v korunách jabloní,
       vtom babka nábožná z okna se nakloní,
       klouby i rysy jí rázem ztuhly:
       v zahradě jen samé černé truhly.

    6. Ubohá poklekla, tuze se ulekla,
       že nastal soudný den, očistec záhrobní,
       klepala patama, čekala satana,
       že si neužije svůj důchod starobní,
       když pak k ní přistoupil strážmistr od VB,
       svěcenou vodou ho pudila od sebe,
       byť o veřejného šlo činitele,
       měla v něm ďábla, ne spasitele.