| Poslední kabriolet | Samson

                F                    C7
    1. Polykám nasucho a zahřívá mě dech,
                  Gmi                        C7
       říkám si:"Tak už toho jednou provždy nech,"
                   F                   C7
       vždyť zase nepřijde a budu si plést
                Gmi             C7
       rafičky hodinek a ulice měst,
                  F                   G
       nikdy nic neřekne a nechce si číst,
                    Gmi                  C
       když poštou posílám jí za listem list,
                                     F
       a kdyby viděla, tak bude se smát,
                  C       Gmi        C7
       jak růže kradený strkám za kabát.

                 F         Dmi Bb             C7
    R: Poslední kabriolet, ohohó, jsem já, a je mi sto let,
                      F               Dmi           Bb        C7
       jsem křeslo s tíhou hosta, ohohó, od jedné sčítám do sta,
                 F         Dmi              Bb       C7
       poslední Juan jsem Don, zvon zvoní "don-diri-don"
                          Gmi     C7            F
       a hvězdy nad mou hlavou střídají levou-pravou.

    2. Zůstávám sám nad sebou v údivu stát,
       z jakýchže dálek lze mít někoho rád,
       někdo by plakal, jiný do něma pil,
       někomu v počítači náhodou zbyl,
       možná nás dělí jen pár směšných pater
       a je to něco jako pravidla her,
       vždyť každá víra staví do prázdna most,
       a spadlých mostů - těch už bylo dost.
    R: