| Martina | Jarek Nohavica / Karel Kryl

                   C
    1. Na stole chléb a květina,
                   Ami                  G
       v kuchyni stojí Martina a smaží ryby,
                  Dmi
       přišel mi pásek zdaleka
                 G                          C Dmi G
       a na něm píseň člověka, který mi chybí.

    2. Cop jeho veršů rozplétám,
       zpívá mi o tom, proč je tam a proč ne tady,
       a někde dole pod slovy
       je ukryt akord mollový, a to mi vadí.

    3. Dvacet let prošlo jako nic
       a on, jenž jezdil na koni, byl z koně shozen,
       vidím ho, jak jde za lesy,
       v maršálské torně nese si kyselý hrozen.

    4. Vlkem je člověk člověku
       a zvony našich útěků varovně zvoní,
       to když se snáší hrozná tma
       chlap svoji hvězdu poznat má a rvát se pro ni.

           F              G            C            Ami
    R: Je to jen dvě stě kilometrů, a možná ještě blíže,
           Dmi         G            C C7
       a zbývá už jen duše k proclení,
           F          G         C        Ami
       na politickém barometru setrvalá níže,
          Dmi          G           C
       a dokud trvá, svět se nezmění.

    5. Dáti si sbohem s Martinou
       a pak se vydat za jinou, žil bych si v klidu,
       kašlal bych na ostnatý drát
       a nemusel bych poslouchat dělnickou třídu.

    6. Zabořen v plyši Toyoty,
       vietnamky dal bych za boty koupené v Linci,
       smál bych se z Prahy relacím
       o tom, jak mě tam podplácí jidášskou mincí.

    7. A k pátku bych si vyrazil
       tam, co se říká "Nacht-asyl", srovnat si faldy,
       kolt k celníkovu úžasu
       nosil bych nízko u pasu po vzoru Waldy.

    8. Ve spolku místních kurtizán
       stal by se ze mne partyzán protestních songů,
       řešil bych problém naděje,
       zpíval o tom, jak špatně je v Grónsku či Kongu.
    R:

           F              G            C
    *: Je to jen dvě stě kilometrů, a možná ještě blíže ...