| Ach, ta rána | Pavel Dobeš

                 C               A7
    1. Ráno se probouzím na smrt unavený,
                     Dmi             G G7
       než přijdu k vědomí, poledne je,
                  C           A7
       jsem jako motor cestou uvařený,
                 D7            G G7
       kroužky spečené bez oleje,
               C                       E7
       a všude okolo mne už tramvaje zvoní,
                A7             D7    G7
       vůněmi dnešního dne mé město voní,
                C                          E7
       a stovky aut a spěch v radostných tvářích,
                     A7               D7        G7
       co radostný člověk, to Čech, všem se to daří,
                 C                         E7
       to jenom já se kaboním pod obecný vkus,
                  A7               D7   G      C      E7 A7 Dmi G G7 C G7
       jako když na svůj vlastní, hm, jdu jak na funus.

    2. Ráno mě zastihlo v posteli paní Zdeny,
       co tady dělám, je trapné se ptát,
       sousedi dávno mají oči otevřeny,
       jenom já civím, no snad ji mám rád,
       je tady kalendář, a tak jím listuji,
       snad najdu jméno, kterým snad přibližně se jmenuji.

    3. Nechám si přes hlavu profrčet gazík,
       ať se mi konečně rozední,
       ať vím, kde žiji a který jazyk
       je v téhle zemi úřední,
       ať pochopím století a rok, co se píše,
       už když se probudím, a ne, až jdu spát,
       vždyť noc rychle přeletí, zas budík je slyšet,
       a odkud mají lidi na mě, hm, furt ohledy brát?

    4. Až budete číst tuto mou báseň
       při ranní kávě, při holení,
       při cestě v autobusu, v bufetu bez ubrusu,
       v bivaku na Elbrusu po rozednění,
       až budete číst tyto řádky
       ve frontě na celer či na mrkev,
       buďte si jisti, že nešťastný blázen,
       autor, je ještě mrtev,
       a vyřiďte paní Zdeně, že se jí klaní,
       že na ni myslí denně před spaním
       a nové plány že snuje
       a za večeři, hm, že děkuje.