| Než zazvoní hrana | Druhá tráva

        Emi          C                  H7
    1. Povídá mi ta moje, prej:"Dej si bacha!"
          Emi        C           H7
       a narovná si pásek z hadiny,
                D                           Ami C Fmi
       jestli prej se někdy dotknu nákejch bab,
        Emi             H7
       hubu že mi rozvalí,
          Emi          C           H7
       a za pár minut nato zvoní brácha
          Emi           C          H7
       a za ním ňáký vzdušný holčiny
          D                                    Ami C Fmi
       a říká: když s ním nevobjedu, nejsem chlap,
              Emi                H7
       těhle vosum Mařen z Magdaly.

            G        D            Ami       Emi
    R: Ale já přece nejsem jenom tak ňákej "dej sem",
            G        D            A G D      C     Emi
       ale já přece nejsem jenom tak   ňákej ostrov.

    2. Někde v patře hrajou věčný hrátky mládí,
       tančí a strop je houští kastanět,
       a přitom tiše šeptá poklopec
       tu velikou lež jako věž,
       jen se směju, ale stejně mi to vadí,
       a ptám se:"Matko, kolik je mi vlastně let?"
       Říká právem:"No, to už není moje věc,
       oblíkni se, nastydneš."
    R:

    *: Mám rád každýho a milován jsem všema
       a s vojskem sobě rovných překročím
       všechny meze, všechny zákony a cíle,
       všechno dobrý, všechno zlý si ochočím.

    *: Ať zvoní zvony na nahatý zemi,
       ať světlomety perou do očí,
       ať každej ví, že přišla moje chvíle,
       ať to každej ví a chystá obročí.

    3. Slyším: někde snad se stala chyba,
       někdo zalhal, někdo zapomněl či spal,
       bylo horko, nebo možná velkej mráz,
       a někdo ukrad' peřinu,
       víš, nejsem delfín, ale ani malá ryba,
       a už dlouho nemám, proč bych sobě lhal,
       bude ráno a ty říkáš:"Dej mi čas,"
       a já nemám ani vteřinu.
    R:
                Ami      Emi
    R: + jenom tak ňákej ostrov ...