| Utah | Pavel Dobeš

              E                       H7                      E
    1. Když stín nad strží v Utahu skrývá rokli přes polední žár,
                                     H7                      E
       je slyšet zdola ozvěnou, jak koulemi když práskne biliár,
                   C#mi                           A
       a pak ten stále stejný zvuk, když teče voda
                  E
       a chce se věřit, že se to zas jednou poddá,
           G#mi          Gmi H
       že není důvod utopit se,
           E                 H7                        E H7 E
       tak uplývá nám láska po večerech už dlouhý měsíce.

    2. V coloradských horách dravý orel z nebe náhle slít',
       uklouzla mu křídla a dolů musel bez padáku jít,
       to prostě přijde den, kdy ztratíš všechnu páru,
       jednou nás to sejme v ňákým baru,
       padneme na podlahy mramorové,
       protože jsme, jak ty říkáš, sračky a kořalové.

         E                           H7                  E
    3. Když jsme spolu, lásko moje, to první léto sloužili,
                               H7                   E C#mi A E
       v srdcích plno nepokoje a v polích zrálo obilí,
         G#mi           Gmi H
       čtyři stěny panelové,
          E                           H7            E
       a ty mě strčíš do přihrádky "sračky a kořalové".

                  C#mi                           A
    R: Jestlipak víš, co k nám táhne mladý ženský,
             E
       když makáme, tak proč na plný pecky,
            G#mi              Gmi H
       jsi jak za Marie Pujmanové,
                   E                           H7            E
       myslíš si proto, že jsme, lásko moje, sračky a kořalové?

    R: Víš, proč nás vidíš jako šmouhu v rychlejch autech jet
       a proč nás vnímá celý tenhle svět
       jen jako články novinové,
       myslíš proto, že jsme, lásko moje, sračky a kořalové?

    R: Proč jsme schopni vrátit toky řek,
       do kosmu lítat i k pólům, kde je led,
       stavíme ledoborce atomové
       myslíš si proto, že jsme, lásko moje, sračky a kořalové?

    R: A proč se posmíváme nemocem a smrti
       a času, který všechno kolem drtí
       pěstí ručky hodinové,
       protože jsme, prcko moje, sračky a kořalové ...