| Šulc | Lokálka / Jiří Brabec

            Ami                         G               Ami
    1. Tam někde v dálce oheň kvet', a tak jsem k němu jel,
                           G             F               E
       jen tak s chlapama posedět jsem zrovna tenkrát chtěl,
             Ami            G           F           E
       ten stařík s tváří vrásčitou a břichem jako sulc
           Ami          F         G           Ami
       vyprávěl pověst letitou o muži jménem Šulc.

        G      Ami   G      Ami
    R: Byl to Šulc, byl to Šulc.

    2. Byl v kraji klid, a pak se začlo stavět sídliště,
       lidé se tam hrnuli jak na mraveniště,
       nějak váznul materiál, stavba měla skluz,
       a toho dne se objevil zedník jménem Šulc.
    R:

    3. Měl tváře bílý od malty a oči jako len,
       hleděl jimi do dálky celý dlouhý den,
       my všichni na něj koukali, co se bude dít,
       pak jména svý jsme říkali, a on z lešení slít'.
    R:

    4. Měl šaty z módy vyšlý snad, v tom se nevyznám,
       když unavenej na zem pad' k žlutejm diviznám,
       pak se zdvih', řek':"Už jsem fit, můžem na to jít,"
       a dřív, než jsme se nadáli, začal štorcku zdít.
    R:

    5. Pak se začly objevovat staré závady,
       spodní voda nahlodala chabé základy,
       špatně tvrdly betony, co míchal mistr Kunc,
       kdo je zbaví pohromy? Zedník jménem Šulc.
    R:

    6. Prohlásil, že na vině je chybná projekce,
       zachrání to jenom betonová injekce,
       pak se první přihlásil, že má na to kurs,
       a míchačku svou pohladil, on jmenoval se Šulc.
    R:

    7. Šulc spustil fanku trochu níž, než do základů vlez',
       a my nad ním dělali kříž, vidím to jako dnes,
       a pak jsme jenom slyšeli šest poctivejch ran,
       a tím, že rány zazněly, byl zachráněnej plán.
    R:

    8. Šulc vyšel ven, měl pevnej krok a řek':"Je hotovo,
       teď uvařte mi grog, já spravil dílo Kuncovo,"
       pak řek', že je čas odejít, v očích měl chladnej punc,
       a na stavbě byl mrtvej klid, on jmenoval se Šulc.
    R:

    9. Ten večer rosou zastudil a na kůži sed' chlad,
       i já, ač jsem se nenudil, jsem řek', že půjdu spát,
       my dali jsme si po loku, i stařík zvolnil puls,
       jen já mám kalfas v batohu a mý jméno je Šulc.
    R:
    R:
    R: