| Když | Pepa Nos / O. Fišer

             Emi            D            G
    1. Když bezhlavost svým okem klidně měříš,
           C             D           G
       ač tupen, sám že nejsi bezhlavý,
              Emi        D            G
       když, podezírán, pevně v sebe věříš,
             C             D            G (Hmi C D G)
       však neviníš svých soků z bezpráví.

    2. Když umíš čekat beze mdloby,
       lží obtáčen jsa, neupadat v lež,
       když, záštím oblit, sám jsi beze zloby,
       slov ctnostných nadarmo však nebereš.

    3. Když umíš snít, a nepodlehnout snění,
       když hloubat znáš, a dovedeš přec' žít,
       když proti triumfu i ponížení
       jak proti svůdcům společným jsi kryt.

    4. Když nezoufáš, nechť poctivá tvá slova
       jsou kroucena, by úskok z nich se stal,
       když hroutí se tvé postavení a znova
       jako dělník lopotíš se dál.

    5. Když spočítat znáš hromadu svých zisků
       a na jediný hod vše riskovat,
       zas po prohře se vracet k východisku
       a nezavzdechnout nad hořem svých ztrát.

    6. Když přinutit znáš srdce své i čivy,
       by s tebou vytrvaly nejvěrněji,
       ač tep i pohyb uniká ti živý
       a jen tvá vůle káže: vytrvej!

    7. Když něhu sneseš přílišnou i tvrdost,
       když svůj jsi, všem nechť druhem jsi se stal,
       když, sbratřen s davem, uchováš si hrdost
       a nezpyšníš, byť mluvil s tebou král.

    8. Když řekneš svými vteřinami všemi:
       mně, čase, jak bych závodník byl, služ,
       pak pán, pak vítěz na širé jsi zemi,
       a, co je víc, pak, synu můj, jsi muž!