| Dan, zvaný "Svatý" | Greenhorns

             Dmi         F               C           Dmi
    1. Když padlo sucho na Queensland a bylo k padnutí,
                            Bb          C         A
       sjelo pár volskejch potahů se k tůni smrdutý,
          Dmi          F                 C          A
       a ještě k zemi nekles' prach s jazyky od bláta,
        Dmi          Bb         C         Dmi
       pili tu vodu nevábnou muži i zvířata.

    2. Pak každý z vozků proklínal to sucho do dáli,
       jen Dan, ten stranou vzteku stál, "Svatý" mu říkali,
       ten k tichosti je nabádal, prý je to boží plán,
       však dobré konce připraví svým věrným jejich pán.

    3. Když občas z volských potahů některý zcepeněl,
       Danovi táhli dál a dál, prý Pánbůh nad ním bděl,
       když pak i jeho tahoun pad', Dan neznal hněv a vztek,
       jen pohled upřel do mraků a na kolena klek'.

    4. "Oběť vzals' mi z postrojů, vím dobře, všechno smíš,
       věřím, dalších tahounů mých že ušetříš,"
       však nazítří zas další zhas', a další, jak čas šel,
       dál útěchu svou v modlitbách nacházel Daniel.

    5. Už o sedmnáct tahounů přišel za ten čas Dan,
       i pro "Svatého" zdá se to být příliš krutá daň,
       a když poslední z tahounů vedle jen těžce stál,
       ve svatých očích Danových divoký zápas vzplál.

    6. A jeho ruka hněvivě nabrala k nebi směr,
       "poslední zbyl, tak si ho vem, sám je mi na prdel,"
       v tom zahřměl hrom, sjel z nebe blesk a liják bušil zem,
       a v proudech vody ležel Dan tím bleskem zasažen.