| Jako pár chromejch koní | Poutníci

                 Ami
    1. Sednu si na taburet z lýčí
                F
       a ty na postel z nehorázné něhy,
              G
       a to spojení z nás zničí,
             Ami
       tvá tvář je víc než boží
                    F
       i v týhle chvíli, která nemá břehy,
                  G
       a v tom strachu, kdo koho dřív složí,
                F             Ami
       jak ten pár chromejch koní.

    2. Tak marnejch jako záře svící
       na pláň rozdupanou těmi,
       co se milujou jak býci,
       kde se v osudovým třesku
       řítí touhle věčnou zemí
       stáda rozpálenejch mezků,
       nejen pár chromejch koní.

    3. Těch, co se věčně choulí k sobě,
       viní kdekoho z tý zimy,
       kdy je v posteli jak v hrobě,
       kdy ti nevinní se vzbouří
       a ti vinní se vzbouří s nimi,
       že se udí v jednom kouři,
       jak ten pár chromejch koní.

           C                          G
    R: Co polední mu zvoní, když by spal,
            C    F   C
       jen dál, jen dál.
               C

    *: Tak mi podej láhev piva,
              Ami
       která jediná tu zbyla,
              G
       která jediná tu zpívá,
                C
       jen se zvedej, ty mý mládě,
                 Ami
       jsme teď první, v tom je síla,
                G
       a taky předposlední v řadě,
               F             Ami
       po nás pár chromejch koní.

    4. Ti se belhají k svý mezi,
       která byla a už není,
       a ta ženská z nich je březí,
       a nás v kleštích drží sázka,
       při zemi to hřmění
       a při životě láska,
       jak ten pár chromejch koní.
    R: