| Rakety | Jarek Nohavica

                   A                        E
    1. Hodláš-li, lásko, přijít za mnou až zítra,
                      Hmi
       třeba bude už pozdě,
                  D                     A
       jsem jen hromádka kostí a shluk bílkovin
          Hmi7               D
       a naježené rakety mi míří rovnou do slabin
                       A
       a také na mou hlavu,
                                                       E
       a tak přijď už radši dnes, ať spolu dočkáme se jitra,
                            Hmi
       a o sebe se se mnou rozděl,
             D                        A
       než přiletí nějaký mimozemšťan od novin
          Hmi7                        D
       a začne spočítávat kapky krve jako plody jeřabin
                       A
       a podá o tom zprávu.

              A            F#mi  E          A
    R: A pak na titulní stránce Vesmírného kurýra
                    F#mi   E           A
       vyjdou reportáže o tom, jak Zem umírá,
                    Dmaj7               Cmi
       generálské prýmky, velvyslancův žaket,
       E            D                  E
       exkluzivní snímky nablýskaných raket
                 A      Hmi E           Hmi   A   Hmi E
       s různými emblémy, jó, to bude príma článek,
              Hmi     A    Hmi  E    Hmi       A   Hmi E Hmi A Hmi E Hmi
       Země srovnaná se zemí, plus přiložený plánek.

    2. Byl jsem vhozen do života bez toho, že by se mě ptali,
       a bez toho, že by se mě někdo zeptal, budu zase vyhozen,
       a tak prosím jenom o jedinou malou úsluhu:
       netvrďte mi do očí, že jednáte z mé vůle,
       že tohleto všechno je i moje přání,
       svět je brouk hovnivál, který svou kuličku válí
       jako v hypnóze
       a pěkně dokolečka dokola a pěkně po kruhu,
       až se mu hlava zatoří, tak vyhrabe si v zemi důlek,
       že tam přežije to bombardování.
    R:

    3. Hodláš-li, lásko, přijít za mnou už zítra,
       může být už pozdě,
       nikdo nás neposlouchá, poslouchejme sebe,
       jak se naše srdce hlásí: ještě chvíli,
       ještě moment, ještě vteřinu, ach, tady na zemi,
       a tak přijď už radši dnes, ať spolu dočkáme se jitra
       a o sebe se se mnou rozděl,
       cítím, že nebudu mít strach, když budu ležet vedle tebe
       a tak najdou nás za milión roků
       asi návštěvníci z vesmíru a přikryjí nás kamením.

       Hmi E       Hmi    A    Hmi E
    R: +  mohyly, mohyly kamenů
            Hmi    A           Hmi E
          všechno mlčky přikryjí,
             Hmi      A   Hmi E
          i miliardu Romeů,
             Hmi      A   Hmi E Hmi A Hmi E Hmi A
          i miliardu Julií ...