| Koclířov 1, Svitavy 5 | Pavel Dobeš

       G                         D
    1. U silnice čekám na svůj stop,
       Emi                  H
       uprostřed mezi lány polí,
         C                                  G
       a od obzoru po obzor je ticho jako hrob
        Ami                                     D
       tam, kde stará státní kříží cestu třicetpět,
                           G
       Koclířov jedna, Svitavy pět.

    2. Pak slunce začlo bzučet, když jsem se k němu otočil,
       a rozostřovat se mi před očima,
       to žlutý práškovací čmelák vybral si mě nejspíš jako cíl,
       čekám už jenom, kdy se z jeho střílny ozve těžkej kulomet,
       Koclířov jedna, Svitavy pět.

    3. Ve snu vidím husté řady aut,
       které se po dálnicích ženou,
       pak jedem spolu na velbloudech, letíme, a já jsem kosmonaut,
       dneska už se přece nebudeme vracet zpět,
       Koclířov jedna, Svitavy pět.

    4. Táhneš mě jak řeka vodu z hor
       a jako řeku táhne moře,
       možná se jen mezi námi někde cestou zbláznil semafor,
       a někdo už zařídí, že auta začnou jezdit, že odbrzdí se svět,
       Koclířov jedna, Svitavy pět ...