| Tonka | Wabi Daněk (Plížák)

            C                           F             C
    1. Tak pojďte, kluci a holky, blíž, ať je nás tu víc,
                                      D7       G
       pojďte sem, kdo bude dál, ten neuslyší nic,
        C                               F             C
       tu podivnou historku vo Tonce a vo jednom pánovi,
                                            G          C
       kdo nebude poslouchat do konce, ten se nic nedoví.

                 C                     F         C
    R: Proboha, Tonka, jo, to je kus zlatem kovanej,
                                         D7         G
       vostrej jazyk a vostrej nůž má v botě schovanej,
        C                        F          C
       jednu nohu má dubovou a druhou dřevěnou
                                     G           C
       a když se šuntá po štatlu, vrže jí v kolenou.

    2. Sype si to takhle Tonka ulicí a vrazí do chlápka,
       co má tak trochu pod čepicí a plave jak kocábka,
       říká jí:"Pardon, madame, asi jsem do vás trop,
       a jestli se náhodou neznáme, tak já jsem ňákej Bob."
    R:

    3. Chodili spolu až do rána lipovou alejí
       a potom si Bob začal stěžovat:"Mě nohy bolejí,"
       "a já je mám zase jak dřevěný," jo, Tonka vodpoví
       a rukou zaťuká lehounce na dřevo dubový.
    R:

    4. Bob, ten byl z fleku střízlivej a kouká na nohu,
       a že to byl chlápek jízlivej, řek':"Já vám pomohu,"
       a Tonka, ta se ani nehejbá a kouká jako šus,
       a jak se Bob k tý noze vohejbá, vytáhne ten svůj brus.
    R:

    5. Když viděl Bob ten hroznej knajf, dal ruce nad hlavu
       a stojí a je z toho celej štajf, Tonka má zábavu,
       a potom se najednou začne smát a tiše řekne jí:
       "Račte se, madame, podívat, kdepak to stojejí!"
    R:

    6. A potom se tiše votočí a klidně vodchází
       a ruce má v kapsách a píská si a nic mu neschází,
       a Tonka, ta se za ním vožene a leží na zemi
       a vidí dvě nohy dřevěný v kanále vražený.
    R:

    7. Tahala nohy ze všech sil z tý díry v kanále
       a přitom se celá zpotila a měla namále,
       a najednou se vám položí a už nedýchá,
       jenom ta poslední nadávka zazněla do ticha.

    R: Proboha, Tonka, jo, to byl kus, a už je pod hroudou,
       a jí zpívám to svý blues a roky, ty zatím jdou,
       měla vám funus tutovej a rakev na míru,
       a Bob má z tý nohy dřevěný nohu u klavíru.