| Honec krav | Rudolf Cortés / Waldemar Matuška

           Ami                    C
    1. Po zasmušilé pustině jel starý honec krav,
            Ami                      C
       den temný byl a ševelil dech větru v stéblech trav,
           Ami                        C            Ami
       tu honec k nebi pohleděl a v hrůze zůstal stát,
               F                         Ami
       když z rozervaných oblaků viděl stádo krav se hnát.

           Ami  C          Ami      F               Ami
    R: [: Jipijaej, jipijajou, to přízraky táhnou tmou. :]

    2. Ten skot měl rohy z ocele a oči krvavé
       a na bocích mu plápolaly cejchy řeřavé,
       oblohou se neslo jeho kopyt dunění
       a za ním jeli honci až k smrti znavení.
    R:

    3. Ti muži byli zsinalí a kalný měli zrak
       a marně stádo stíhali, jak mračno stíhá mrak,
       proudy potu máčely jim tvář i košili
       a oblohou se nesl jejich jekot kvílivý.
    R:

    4. Tu jeden honec zastavil a pravil:"Pozor dej,
       svou duši hříchu uvaruj a ďáblu odpírej,
       bys' nemusel pak po smrti se věky věků štvát
       a nekonečnou oblohou to stádo s námi hnát."
    R:
    R: