| Jen mě nelituj | Jarek Nohavica

        Emi             Ami      D7
    1. Jen mě nelituj, neklepej na mé dveře
            G             H7
       s chryzantémou v dlani,
         Ami   D7       G
       hra na litování končí v prvním tahu,
                 Hmi         Ami
       neplivej lásku na podlahu,
                 D                   Emi
       nestůj mi u bytu, jen mě nelituj.
        Ami       D7             G            D/F#
       Ta slova jsou jen guláš dvakrát přihřívaný,
       Ami      D7            G
       a to mě nezachrání, a to mi nepomůže,
              Hmi            Ami
       a tak nesvlíkej mě z kůže,
              D             G
       celý zvědavý, celý zvědavý,
             D/F#       Emi       Ami
       jak vlastně vypadá takový malý pohřeb,
                     D7            G
       na který si člověk sám nastřádá.

                         G                   D
    R: Jó, kdybych byl vrabec, sezobal bych zrní
              Emi        C       G
       všem ptákům, co v okolí jsou,
                        Ami               D
       srdce měl bych slabé a žaloudeček plný
          C             G
       a duši rozčepýřenou.

    R: Jó, kdybych byl holub, roznesl bych psaní
       od domu k domu do všech světových stran,
       a pak četli bychom spolu, co píše tamta paní
       a co píše tamten pán.

        Ami              C
    *: Jó, kdybych byl, žil bych si, žil,
           G               D/F#
       a šťastný bych byl jako pytel blech,
            Ami                 D7           G
       ale já jsem, co jsem, a nevěřím lítostem.

    2. Jen mě nelituj, opřený o zábradlí
       mám ještě dvacet sedm zubů,
       nejsem přes palubu, ten plavčík, co to řekl, ten se spletl,
       koukni se na racka, jak vzlétl
       směrem k úsvitu, a tak mě nelituj.
       Člověk se rodí jednou a umírá i stokrát,
       slza je pořád mokrá jak za časů krále Leara,
       a já potichu v sobě sbírám sílu i odvahu,
       stojím na prahu a koukám: velká paráda,
       z mých dveří vychází pohřeb,
       na který jsem si sám nastřádal.

    R: Jó, kdybych byl káně, vysoko bych létal
       a střemhlav padal dolů jako archanděl
       a na severní straně nejvyšší hory světa
       bych svoje tajné hnízdo měl.

    R: Jó, kdybych byl sýček na Těšínské věži,
       purkmistry a pány ze sna budil bych,
       a k půlnoci bych křičel, jak to leží a běží,
       a k ránu bych pak ztich'.
    *:
    *: