| Sponky | Nedvědi

         G
    1. Snad ses mi zdála, písničko krásná,
                               D7
       do spánku zněl mi tvůj tón,
       až ráno proud vlasů a mír našich hlasů
                             G
       a v koupelně vůně a shon.

    2. Mě přesvědčil vážně, že jsi, a jen z bázně
       se člověk bojí skutečnejch rán,
       hvězdy když zhasnou, vzpomínku krásnou
       smaže světlo, když přijde k nám.

                C
    R: Ale ty skutečná jsi, dotknout se tě můžu,
                        G
       a tak začíná mi pěknej den,
        F
       na tvářích se slunce snaží
        C                  G
       zamalovat unavenej noční sen.

    3. Na rtech mi zůstal jeden z tvých vlasů,
       směješ se a chceš mi ho vzít,
       ruku pokládáš vedle, vedle mě na stůl,
       ještě dotknout se, a už musíš jít.

    4. Sbírám pár věcí, co zbylo tu po nás,
       pár sponek, vlasy budou ti vlát,
       ještě skleničky s tácem a zmuchlanej polštář,
       než vrátíš se zas, budeš se mi zdát.
    R:
    5. = 1.